"Srečali boste tujce v tuji sovražni deželi.
Izogibati se morate Nemcem.
Ne smete se
bratiti."
Kaj to pomeni? –Da ne smemo biti prijateljski.
Ta hiša je zasežena za Britance po ukazu Nadzorne komisije v Nemčiji.
Oprostili nam boste, Fräulein.
Pripada družini Lubert. On je arhitekt, gospod.
V TUJČEVI HIŠI
Presedanje.
Hamburg leta 1945, pet mesecev po zavezniški zmagi
Tukaj te bo čakal, ne? –Susan!
Kakšno je bilo potovanje? –Dolgo. Pojdiva domov.
Rachael. –Zdravo, Lewis. –Mojbog, poglej jo.
Mrzlo je.
Pridi.
Daj mi torbo.
Dobrodošli. Vstopite, prosim. Naj vam razkažem hišo.
Vstopite, prosim. Naj vam razkažem hišo.
Še vedno iščejo trupla. Pogrešamo več kot 25.000 mrtvih.
Kako si? –Dobro. Pa ti?
Težko je.
Tudi zate, verjetno. –Za vse nas.
Konec tedna smo na Hamburg odvrgli več bomb,
kot jih je padlo na London v vsej vojni.
To je drugače.
Ja.
Hvala, Barker.
Polkovnik Morgan. Dobrodošli. –Herr Lubert.
Vstopite, prosim. Naj vam razkažem hišo.
Moja žena. Gospa Morgan. –Me veseli.
Za vami, gospa Morgan. –Hvala.
Najlepša soba v hiši. –Krasna je. Ne, draga?
Zelo moderna. –Res je.
To je steinway. Izvrsten instrument. –Ja.
Igrate? –Dolgo nisem vadila.
Dobro bo spet igrati na njem.
Kaj je bilo tam prej?
Slika. Poškodovana je. Nisem je še nadomestil.
Glavno stopnišče je tam.
Naša knjižnica. –Herr Lubert je arhitekt.
Bil sem. Zdaj sem delavec na stiskalnici.
Gremo naprej?
Laba. Teče vse do …
Ne poznam angleškega imena. –Severno morje. –Severno morje, ja.
Na koncu gre za isto morje. –Drži.
Mrzlo je. Lahko gremo noter?
Upam, da bosta tukaj srečna, kot smo bili mi.
S hčerko vaju ne bova motila, dokler ne odideva v taborišče.
Hvala.
Povedati bi mi moral.
Kaj je?
Razmišljam o najinih medenih tednih.
Mojbog.
Prekrasna si.
Še vedno jo imaš. –Seveda.
Kadiš?
Dr. Mayfield je rekel, da bo koristilo mojim živcem. –Pa je pomagalo?
Se spomniš koče?
S streho, ki je puščala.
Deževalo je dva tedna. –Ja.
Pa tisti mraz. –Skuril si moje knjige. –Moral sem. Nisem imel izbire.
Agatha Christie. Lahko bi počakal, da izvem, kdo je morilec.
Butler. –Vedno je butler.
Srečni časi.
Dobro. Šef je prišel.
Wilkins. –Gospod.
Zadelo jih je med dostavo hrane v taborišče. Granata.
Dva naša sta mrtva. Zaradi plenilcev je še slabše.
Nazaj! Odženi jih! Nazaj jih spravi!
Kristus. Kako zaudarjajo.
Ja, to je posledica 900 kalorij na dan.
Ko so lačni, so vsaj manj težavni.
Keith Burnham, divizijska obveščevalna.
Kaj imamo?
Je to on? –Ja, on je. Zdi se, da so volkodlaki. 88.
Nacistične svinje. Nočejo sprejeti, da smo zmagali.
Stotnik, lahko poskrbite za naša fanta? –Seveda.
Stoj!
Wilkins, pripelji bolničarja! –Ja, gospod!
Kot sem si mislil. 88.
Vojak. Naša fanta spravite v tovornjak.
Tega dajte v vrečo.
Zdravo. Ti si najbrž Freda.
Kaj si brala?
Freda.
Ne smeš hoditi dol.
In sleci to uniformo.
Ne uboga. Samo oče sem.
Freda, v šolo je treba.
Oprostite, jaz ne …
Oprosti, nujen primer.
Vidim, da piješ kavo. –Raje bi čaj.
Tu ne pijejo čaja. Nekaj ga bom dobil v NAAFI.
Torej bova pila kavo.
Si dobro spala? –Pravzaprav sem.
Dobro.
To je res dobro. –Komaj čakam, da bova sama.
Kaj?
Kaj, če bi jim dovolila ostati?
Osebju? Jih potrebujeva? –Lubertovima.
Misliš, da bi živela z njimi? –V zgornjem nadstropju bi bila.
Komaj bi opazila, da sta tu.
Ali to počnejo vsi? –Izvoli.
Ni enako. Nihče nima takšne hiše.
Nisva hotela velike hiše, osebja, slik na stenah.
Vem.
Mislila sem, da bova skupaj. –Saj sva. –Sama.
Jaz …
Neprijetno mi je.
Ob njih. Nelagodno je, ker so Nemci.
Zunaj je kaos, Rachael.
Teh ljudi nimamo kam dati. Ni hrane zanje.
To …
Nima smisla vreči Lubertovih ven.
Nisi mi povedal, kaj me čaka.
Ne bi smelo biti tako. –Nič ni, kot bi moralo biti. Tako pač je.
Zelo sem hvaležen. –Malenkost. –Hvala.
Oprostite. Mi pomagate, prosim? Rada bi prestavila rože.
Rože? –Zapirajo svetlobo.
Udomačila se je. –Kot črv v slanini.
Vam stol ni všeč?
Oblikoval ga je Mies van der Rohe.
Hiša gradnje?
Bil naj bi eden najudobnejših stolov vseh časov. –Pa ni. Grd je.
Pripadal je šoli Bauhausa.
Bistvo njihove filozofije je zavračanje nepotrebnih okrasov.
Je za izdelavo nečesa udobnega potrebna filozofija?
Za vsakim predmetom je neka filozofija, ne?
Herr Lubert, prosim, ne plazite se po hiši.
Dogovorili smo se, da bo vsak v svojih prostorih.
V svojih "conah". Seveda. Poskusil si bom zapomniti.
Če vaša hči želi kaj iz svoje sobe, ji bo Heike to prinesla gor.
Zanjo je ta položaj nov. –Vseeno.
Napravil bom pogovor z njo. –Opravil. –Prosim?
V angleščini ne "napravljate" pogovora.
Vzemite jih. Kot hišna gospodarica.
Izvrstno, Heike. Danke schön.
Glej jo, spet se muza.
Rekla si, da je slastna.
Trudila sem se. –Vem.
Ne vem, kako tebi uspeva. –Kaj?
Živiš kot prej, s svojimi drobnimi obredi.
Vstaneš, obriješ se,
obeduješ, greš v službo.
Kot da se nič ni spremenilo. –Rachael, prosim.
Takšni pogovori niso zdravi. –Ne? –Ne.
Kako pa naj govorim? –Lahko bi se zgledovala po meni.
Kdaj si postal tako hinavski?
Ste ga videli?
–Pustite jo pri miru.
Pridi. Greva na čaj.
Ne vem, kdaj je postal tako svetohlinski.
Dušim se pod težo te spodobnosti. –Keith ga kliče Lawrence Hamburški.
Tisti, ki je bil nor na domačine.
Zdi se, da mu je Lubert všeč. Lew jima je dovolil ostati.
Je to pametno?
"Morda se sovraštva ne opazi na zunaj, a obstaja pod površjem."
Previdna bodi. Oni niso kot mi.
Dober dan.
Freda.
Pojdi v svojo sobo! Takoj!
V redu je.
Oprostite ji, gospa Morgan. Prositi bi morala za dovoljenje.
Že v redu.
Dobro igra. –Igra zelo slabo. Nikoli ne vadi.
Claudia je obupala nad njo. –Claudia?
Njena mati. Moja žena.
Je tudi ona nekje v hiši?
Umrla je med bombardiranjem.
Moje sožalje.
Če Freda želi igrati, nimam nič proti.
Ob popoldnevih, kakšne pol ure … –Se ne držimo svojih "con"?
Nočem, da hodiš dol. Jasno?
Hiša je zdaj njuna. –Kar tako.
Bi raje živela v taborišču?
Mami je imela prav.
Strahopetec si.
Ne ostajaj do poznih ur.
Zjutraj imaš šolo. –Njihove lekcije so neumne.
Freda, kam greš?
Za delo dobite bone za hrano, obrok, domov greste pred nočjo.
Imaš 16 let?
Trupla. Tukaj so trupla.
Umaknite se.
Odženi jih, Tom. –Ni slaba smrt …
Zadnji fuk pred smrtjo.
Nazaj na delo.
Ne poslušaj bedakov.
Spravite kosti v vrečo.
Oprostite, da motim. Zgoraj je mraz. Prej sem nasekal drva.
Vas moti, če … –Sploh ne. Ni treba prositi za dovoljenje.
Zvečer greva ven. Vam lahko ponudim pijačo?
Ne, hvala.
Pa grem. Lahko noč. –Lahko noč.
Še vedno znam. –Keith bo kmalu.
Vesela sva, da sta prišla. –Hvala.
Lepo vas je končno spoznati. Pravo olajšanje je iti iz hiše.
Ampak iz kakšne hiše. Skoraj je vredno živeti z Nemci.
Čudno. Tudi pri vas manjka slika.
Pri naju tudi. –Povsod je tako. Tam je visel.
Kdo? –Firer. "Madež, ki se ga ne da odstraniti."
Po navadi so dovolj prebrisani, da jih prekrijejo.
Oprostite za čakanje.
Hvala. –Po odgovorih jih razvrščamo v kategorije od črne do bele.
Če so čisti, dobijo Persilschein, potrdilo čistilnice.
Potrdilo, da se lahko vrnejo v normalno življenje.
Ima Lubert Persilschein? –Je to pomembno?
Ja. Pravico imam vedeti, ali živim z nacistom. Mislim, da je pomembno.
Človeka ne moreš soditi po odgovorih v vprašalniku.
Ne? Kako pa ga presodiš? –Pogledaš ga v oči.
Lubert ni nosil uniforme. –Ne gre za to.
Ni si okrvavil rok. –Vsi imajo krvave roke.
Včasih se sprašujem, na čigavi strani si.
Po vsem, kar so storili … –Vojne je konec. Zmagali smo.
Konec debate.
Sladico pojejmo v salonu. –Torej? Ja ali ne?
Ne še. To je formalnost.
Gremo?
Dobro jutro, gospod.
Dokumente, gospa.
Dokumente.
Izvolite. Dokumente, gospod.
Lewisu od Rachael z ljubeznijo
Torej ste gradili hiše za nacistične veljake.
Po letu 1933 smo gradili, kar so nam ukazali.
"Ali je bombardiranje škodovalo vašemu zdravju in zdravju družine?"
Vprašanje je preprosto.
Škodovalo je zdravju moje žene.
Bila je ena od 40.000 ubitih,
ko so britanski bombniki porušili mesto do tal,
27. julija 1943.
Pa se pogovorimo o vaši ženi.
Je bil denar njen? –Njena družina je bila premožna.
V lasti so imeli več ladijskih špedicij. –Za prevoz nacističnega orožja.
Med drugim. Z ženo nisva imela nič s posli njene družine.
Vseeno trdite, da nikoli niste bili v nacistični stranki?
Bil sem proti vsemu, za kar so se nacisti zavzemali.
Nisem vprašal tega.
Ne. Nikoli nisem bil član stranke.
Ste vedeli za taborišča?
Ne.
Tega niste nikoli videli? Izvolite.
Poglejte.
Zadnje vprašanje. "Ste med vojno upali na zmago Nemčije?"
Odgovorili ste: "Želel sem, da se konča."
Hotel sem, da bi bilo spet kot prej. –Pogrešate preteklost? Gre za to?
Ženo pogrešam.
Dobro. Oglasili se vam bomo v doglednem času.
Herr Lubert?
Herr Lubert, prosim, pridite sem.
Lahko pojasnite tole?
Von Gronhardt je. –Ne sprašujem, kaj je, ampak zakaj je tukaj.
Motil vas je madež, pa sem ga prekril.
Kaj, vam ni všeč? –Ni stvar v tem. Kaj prekriva?
Vas žali? Bil je Nemec, morda vas to žali.
Tu je bila njegova slika, kajne? –Njegova? –Vašega firerja.
Za vas je preprosto. Vojna se konča. Odidete domov kot zmagovalci.
Vaša vest je čista. –Vaša ni?
Mislil sem, da bi vam bila slika všeč. Opravičujem se, če sem se zmotil.
Bi vas motila krajina? Mogoče lep lovski prizor?
Vaš ton me moti. –Pa naju vrzite ven! –Herr Lubert. –Naženite naju.
Sovražite nas.
To želite. Ven naju vrzite. –Nihče ni rekel …
Da se lahko na samem prepirate z možem, kadar se pomudi tukaj.
Dovolj ste povedali. –Potem naju napodite.
Dal vam bom razlog.
Odidite.
Previdno.
Daj mi vodo, da se umijem.
Lepo. Kje si jo dobila?
Od Angleža, ki mi je ukradel dom.
Vidiš tole? Veš, kaj je?
To je prah našega mesta.
Pepel naših ljudi.
Ostanki mladih Nemcev, kot si ti.
Kaj je to? –Osma črka.
H
"Heil Hitler"
Kako se ti zdi?
Prekrasna je. –Bedak.
Jaz. –O mizi sprašujem.
Burnham na čelu ali zraven Susan?
Drži ga stran od pijače. –Ne prerekaj se z njim.
Bodi Anglež. Pogovarjaj se o vremenu.
Kaj počneš? –Občudujem tvojo obleko.
Mislim, kakšen srečnež sem. –Ti je všeč?
Mora ti biti, dolgo sem jo šivala.
Zamišljam si, kakšna si brez nje.
Kdaj pridejo gostje? –Šele čez eno uro.
Še eno uro jih ne bo.
Ti si …
Pojdi gor.
Zakleni vrata.
Kaj je? –Protest pred štabom.
Žal mi je, draga.
Sama boš morala zabavati goste, dokler se ne vrnem.
Kar pojdi, reši Nemčijo.
Ne bodi takšna.
Vrnil se bom čim prej.
Zaželi mi srečo.
Nahranite nas! Nahranite nas!
Stotnik. –Zaprli so ulico. Nikogar ne spustijo.
Zaprite to ulico. Stotnik! Recite možem, naj ne streljajo.
Nazaj.
Hej!
Nazaj.
Gospod, kam greste?
Nazaj!
Ne streljajte.
Nezaslišano. Duhovnik?
Kaj moremo? Če se umaknemo, bodo Rusi zasedli vse.
Hvala, Heike.
Naredili smo jim uslugo. Čas je, da odidemo.
O vojni govorimo. Nihče v resnici ne zmaga.
Nič ni ostalo za nas. Francozi so dobili vino, Američani razgled.
Mi dobimo ruševine? –Kaj misli Herr Lubert?
Ne vem. Njega morate vprašati.
Moram reči, da je vino dobro. –Zahvalite se Herr Lubertu.
Mojbog, kaj je bilo? Poklicala bom zdravnika.
Ne, dobro sem, Greta.
Bravo!
V posteljo grem.
Herr Lubert, pridružite se nam.
Mojega moža zanima vaše mnenje o neki zadevi.
Ne počutim se najbolje. Vseeno hvala.
Lahko noč.
Če me ne vzburjaš kot nekoč, to je sabotaža.
Če me ne poljubljaš kot nekoč, to je sabotaža.
Prosim, da ne tolčete po klavirju.
Sirene tulijo v opozorilo.
Bil je ženin.
Groza in kaos, a tu je varno zaklonišče.
V mojem naročju.
Lubert. Lubert, Lubert.
Kar mirno. V redu je.
Oprosti za kozarec, stari. –Stephan.
Bravo. –Žal mi je. –Za kaj?
Jaz bi se morala opravičiti.
Lahko noč.
To ni potrebno. –Drobce imate v rani.
Bolelo bo.
Izogibate se me.
Res?
Ne bi rekla.
Hotel sem se opravičiti.
Za kaj?
Nikar.
Hotel sem …
Vendar se ne bom.
Rachael.
Nehaj.
Je vse v redu?
Kaj se vam je zgodilo? –Znašel sem se med protestniki.
Na protestu ste bili? –Ne po svoji volji.
Potem veste, kaj se je zgodilo. Vražji ljudje so me hoteli ubiti.
Kaj je narobe s to deželo? Ne veste, da vam pomagamo?
Bolje, da grem.
Lahko noč. –Lahko noč.
Oprosti. Kako je bilo na zabavi? –Fino.
Utrujena sem. Spat grem. –Dobro. Kmalu pridem.
Freda. Imaš nekaj mojega? Ja?
Žena mi jo je dala. Notri so fotografije.
Rad bi jo dobil nazaj.
Morda si jo videla?
Freda, jaz …
Jutro. –Dobro jutro, gospod.
Gospod. –Hvala.
Gospod.
Zgodil se je napad.
Bomba. V ruski coni. –Kristus.
Samo nekaj dni me ne bo. Vrnil se bom pred božičem.
Kam pa greš? Lahko bi šla s tabo. –Žal mi je, ne.
"To je vojska, gospa Jones." –Ja.
Oddolžil se ti bom, obljubim.
Verjetno bi se morala že navaditi.
Šest dni.
Prosim?
Vprašala sem.
Preverila sem.
Po pogrebu si dobil šest dni dopusta.
Nisi jih izkoristil.
Zakaj ne?
Spraševala sem se. Imela sem veliko časa za razmišljanje.
Prosim te. –Potem sem pomislila, zakaj
"Morda on …"
Raitch. -"Tega ne čuti kot jaz."
"Ni ga bilo zraven." –Ne.
Vojna je bila. Imel sem delo. –Kaj sem imela jaz?
Nič.
Kaj hočeš od mene?
Lewis …
Hočem ga nazaj.
Tega ti ne morem dati.
Lewis, prosim.
Prosim te. Rotim te.
Prosim, ne odidi.
Ven grem.
Gospod. –Barker.
Barker, si prej telefoniral?
Rusi vedo, da prihajava.
Si se pozanimal o vremenu? –Ja. Ceste so prevozne.
Mesečina Claude Debussy
Tudi Michael ni nikoli obvladal tega dela.
Michael.
Moj sin.
Umrl je med vojno.
Bomba je zadela našo hišo 2. julija 1942.
Ubila ga je.
Imel je 11 let.
Zdaj bi bil tvojih let.
Prihajal je domov iz šole.
Roke je imel umazane od črnila.
Cele ure sem morala …
Zapackal je vse tipke.
Mislim, da ne morem …
Ne vem, ali lahko …
Ne morem se
spoprijeti s tem.
Ker …
Morala bi ga ustaviti, morala bi …
Njegova mati sem bila.
Njegova mama.
Ne morem …
Tega ne morem prenesti. –Freda. –Ne morem prenesti.
Ne morem …
Ne morem prenesti.
Pomiri se.
Ne morem.
Gospa Morgan.
Bi zajtrkovali z mano?
Oba.
Zelo rada.
Jutri mi bo nekdo prišel uredit lase.
Lahko bi jih tudi Fredi.
Fredie?
Hvala, gospa Morgan.
Zakaj? Kaj je narobe z mojimi lasmi?
Vrni se pred nočjo. –Seveda.
Naprej.
Herr Lubert. Frau Morgan.
Me bosta popoldne potrebovala? –Ne. Hvala, Greta. Lahko greste.
To so bili vaši možje.
Imate krivca? Rad bi ga videl.
Siegfried Leitman, bivši Sturmbannführer SS.
Govorite angleško? –Ja. –Dobro.
Poznate tega fanta?
Ne. –Dajte, no.
Enak znak imata. –Veliko nas je s tem znakom.
Povejte mi njihova imena. –Zakaj bi vam povedal?
Polkovnik, ta človek ima še vedno vezalke.
Nepazljivost. –Lahko bi se obesil.
Vendar se niste. Ker ste strahopetec.
Pošiljate otroke, da ubijajo namesto vas.
Ja. Najboljši ubijalci so.
Ne sprašujejo. Vi pa nimate poguma, da bi jih kaznovali.
O tem se pa motite. Še mlajše sem ubijal.
Med vojno, preden so prevzeli birokrati,
sem ubil vsakega Nemca, ki mi je padel v roke.
Ker sem hotel, da se konča.
Tudi vi ste morilci. Mislite, da smo pozabili?
Kot otrok si zakrivate oči in mislite, da bo svet izginil.
Ampak mi ne bomo pozabili.
Klali vas bomo na ulicah. Vaše ženske bomo zažigali v hišah.
Vaše otroke bomo razstreljevali, medtem ko bodo spali.
Polkovnik Morgan.
Hočete to?
Zdaj mi povejte njihova imena.
Oprosti.
Ne.
Še malo, pa bova tam.
Še vedno je mrzlo. Ne čutim prstov na nogah.
To ni dobro. Naj pogledam.
Kaj počneš? –Preverjam.
Nehaj. –Ja, še vedno so tu. Stopala tudi.
Nehaj. –Gležnji. Meča. In stegna.
Pred vojno sem kupil zemljo v Alpah, blizu Oberstdorfa.
Zdaj je tam samo koča, podobna tej.
Upam, da je toplejša.
Zgradil bom hišo.
Nekaj zelo modernega.
Pritlično, vkopano v pobočje.
Z jeklenimi nosilci in stekleno steno, ki gleda na lepe borovce.
Lahko prismučaš do vhodnih vrat.
Kaj misliš?
Bi lahko živela v njej?
Ne znam smučati.
Smehljaš se.
Ves čas se smehljam. –Redko kdaj.
Ne, odkar si prišla sem.
Takšna si mi všeč.
Nisem si mislila, da bom spet tako srečna.
Potem pojdi z nama.
Nimata dokumentov. Kako bosta potovala?
Potrdili bodo, da sem čist.
Le vprašanje časa je.
To je Stunde Null.
Ničelna ura.
Vse se lahko znova začne.
Ti je všeč moja pričeska?
Prejšnja mi je bila všeč.
Kot prava Hitlermädchen.
Povej mi o Angležu, ki je vzel vašo hišo.
Dovolil sem, da me je izzval. Leitman.
Ne bi smel. –Umoril je otroke, gospod.
Jaz bi nabil pištolo.
Nabil bi pištolo? –Ja.
Ne, ne bi. –Ja. Ne bi.
Oče je vedno govoril, da nimam hrbtenice za vojaka.
Oče ti je verjetno dal kompliment.
Vojna ne naredi moških iz nas.
Počel sem stvari, na katere nisem ponosen.
Pogosto se sprašujem,
kaj bi žena mislila o meni, če bi vedela.
Pojdiva domov s tega mraza.
Rachael.
Oprosti za zamudo.
Za kaj gre? –Potrebujem uslugo.
Dokazovanje Lubertove nedolžnosti se vleče.
V čem je tvoja skrivnost? –Kaj?
Nekaj je drugače. –Moji lasje. Dala sem jih urediti.
Ne.
Nekaj drugega.
Božič je.
Od nekdaj ga imam rada. –Res?
Jaz ga ne prenesem. Ne maram božiča brez otrok.
Je medvedek za deklico?
Ja. –Pa cigare?
Za mojega moža. –Ko se vrne? –Ja. Za takrat, ko se bo vrnil.
No, lahko bi vprašala Keitha, zakaj traja tako dolgo.
Če oprezaš za dekletom, ji vsaj daj kompliment.
Zdravo, Raitch. Doma sem.
Lewis.
Je Lubert tukaj?
Mislim, da je na vrtu. Zakaj? –Naj se nama pridruži.
Umil se bom. Novice imam.
Kaj proslavljava? –Ponudili so mi novo službo.
Je bilo potovanje uspešno?
Uspešno? Pa poglejmo.
Herr Morgan? Naj pripravim večerjo?
Ni treba, Greta. Nocoj greva ven na večerjo polka.
Lahko pa z nami popijete kozarec šampanjca.
Izvolite, pridružite se nam. Drugi božič.
Recimo ruski. –Služba? Kje?
Na vojnem ministrstvu. V Londonu.
Domov greva.
Torej?
Čist sem.
Vedel sem. Čestitam. Burnham je gotovo uporabil zveze.
To je res krasno. –Ja.
Ne razumem. Nisi dokončal dela tukaj.
Dal sem prošnjo. Nisem ti hotel povedati
in ti vzbujati upanja. Ampak greva domov.
V imenu obeh se vam zahvaljujem.
Na nove začetke!
Bertie?
Bertie.
Dobro.
Oprosti.
Ta obleka ni v redu.
Kaj počneš? On je spodaj. –Povej mu.
Povej mu, da boš odšla z mano. Nocoj.
Ne morem. –Potem mu bom jaz.
Ne, to mora slišati od mene.
Obleka je ista. –Kaj?
Ja.
Draga.
Gospod.
Rachael.
Lew. –Ja?
Pogovoriti se morava. –Polkovnik.
Samo trenutek.
General. –Kako ste? –Dobro. Pa vi?
Škoda vas je za Whitehall.
Mesto zapuščate v boljšem stanju, kot ste ga našli.
Živeli. –Vesel sem, da sem prispeval.
Gospod.
Rachael.
Je res? –Kaj? –Res odhajata?
Ne boš pogrešala tega? –Kaj bo pogrešala? Osebje? –Ljudi.
Presenečaš me, Morgan. –Zakaj?
Mislil sem, da stvar raje urejaš sam.
Ne vem, o čem govoriš. –Ne delaj se naivnega.
Če si tako prepričan o Lubertovi nedolžnosti,
ne pošiljaj žene, da se zavzame za njegov primer.
Se res želiš vrniti k racioniranju? Lewis bi ti odpustil, če bi ostala.
Susan. Gospe, oprostite. Si lahko sposodim ženo?
Prosim.
Reci, da se motim.
To, kar mislim …
Reci, da se mi meša. –Lewis …
Žal mi je.
Kako dolgo?
Ne tukaj. –Ni me bilo nekaj dni.
Kako dolgo že porivaš z njim? –Nikar. –Hočem vedeti. –Zakaj?
Hočem vedeti, kdaj se je končal najin zakon.
Mrtev je že leta, odkar je Michael umrl.
Ne drzni si ga mešati v to.
Vse se je spremenilo, ko je umrl. Zakaj nočeš priznati?
Zapustil si me.
Jaz sem kriv. –Ne, ne. Jaz sem.
Zakaj ne moreš reči? Reci.
Mene kriviš, da sem ga pustila umreti.
Peljite me domov. Prosim, me lahko peljete domov?
Sedi v avto. Sedi v avto.
Daj mi ključe. Ključe! –Izvolite, gospod.
Rachael, skloni se.
Rachael, drži se.
Ljubi bog! –Rachael, si ranjena?
Lewis. –Za njim grem. Dva strela sta bila. Ostani v avtu.
Ampak …
Hej!
Streljal bom. Stoj.
Bertie?
Stoj ali streljam. Streljal bom.
Nimaš kam pobegniti.
Kar daj.
Ustreli!
Daj, naredi to.
Albert!
Freda, ne.
Prepozno je. –Albert!
Na pomoč! Pomagajte mi. –Albert.
Pridi.
Ostani z mano.
Odnesite ga.
Očka!
Ne bi te smel pripeljati sem.
Ne obsojam te, da želiš začeti znova.
Kateri fant?
Freda, odgovori.
Vedno sem te skušal zaščititi.
Zakaj si to storila?
Poslušaj me.
Moja hči si.
Vem, da tega ne kažem vedno,
vendar si najpomembnejša v mojem življenju.
Pogrešam mamico.
Jaz tudi.
Imava pa drug drugega.
Še vedno imava drug drugega.
Lewis?
Si dobro?
Kako je ona? –Zaspala je.
On ve.
Dobro.
Zjutraj bomo odšli.
Odidite.
Kako se je zgodilo? Je trpel?
Zajela ga je eksplozija. Umrl je takoj.
Ja.
Veš, nikoli te nisem hotel zapustiti.
Moral sem.
Vsakič, ko te pogledam, vidim njegov obraz.
Ko se smeješ,
slišim njegov glas.
Ko se … Vsakič, ko se te dotaknem,
na tvoji koži duham njega.
Ti si najboljše v meni, Rachael.
Vedno boš.
Rachael?
Si pripravljena?
Rachael?
Ne, ne, ne. Z mano greš.
Potrebujem te. –Drug drugega sva potrebovala.
Ampak to si hotela.
Začeti znova.
Saj začenjam.
Začenjam.
Odpusti mi.
Rachael.
Očka!
Režija
Scenarij
Prevedla: Nives Košir
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
V TUJČEVI HIŠI